Военни експерти: Това, което Украйна направи в Курск, ще остане в световната история на войните
Киев ще се провали с офанзива в руския района, ако не вземе предвид тези три урока от историята - категорични са те
Успехът на украинската офанзива в района на Курск в Русия несъмнено ще остане в световната история на войните. В същото време същата тази световна история може да даде няколко важни урока, които украинското военно-политическо командване трябва да вземе под внимание, пишат двама военни анализатори, пенсионираният полковник от армията на САЩ Джон Джентиле и военният историк Адам Гивънс, в статия за Defense One.
Авторите на публикацията признават, че истинската цел на украинската операция остава загадка и тези, които не участват в нейното планиране, могат само да правят свои предположения.
Това обаче не омаловажава нейния успех, който до голяма степен е резултат от инициативата на украинската армия. Джентиле и Гивънс дават три исторически примера, които според тях украинците трябва да вземат предвид в контекста на операцията в Курск.
Войната за независимост в САЩ: инициативата и изненадата дават резултати
През есента на 1776 г. Континенталната армия на Джордж Вашингтон, бореща се за независимостта от Великобритания, претърпява сериозно поражение в битката при Лонг Айлънд. Това е поражение, след което повечето командири биха предпочели да сложат край на войната, но Вашингтон не го направи.
Вместо това той изпраща остатъка от войските си в друго направление и атакува вражеските гарнизони в Принстън и Трентън в южната част на Ню Джърси. Пресичайки река Делауеър върху лед, Вашингтон изненадва британците и разгромява двата аванпоста.
Резултатът е повече от тактическо поражение за британците. Превземайки Принстън и Трентън, Континенталната армия на практика отрязва британските аванпостове на запад от основната им база в Ню Йорк.
Смелият ход на Вашингтон кара британската армия да избяга обратно в безопасния Ню Йорк. Тази неочаквана победа за бунтовниците им позволява да овладеят инициативата и да повдигнат морала, което продължава до края на войната.
Корейската война: Риск, който се изплати и наказана прекомерна самоувереност
През септември 1950 г. армията на ООН, състояща се от военнослужещи от САЩ и Република Корея, под командването на генерал Дъглас Макартър, извършва изключително рискован морски десант близо до град Инчон.
По това време повечето американски и южнокорейски сили били блокирани в далечния юг на Корейския полуостров. Макартър решава да направи десант директно в центъра на полуострова и по този начин да го разполови, принуждавайки Северна Корея или да изтегли войските си, или да ги загуби в обкръжение.
Показателно е, че Макартър дълго време не можел да получи разрешение за такава операция, тъй като била смятана за твърде рискована.
„По някакъв начин противопоставянето на плана Инчон на Макартър напомня на критиките, които Украйна получи в първите дни на нахлуването в Курск. Операцията е твърде рискована, твърдяха скептиците. Според тях, украинските войски вече бяха силно разположени по линията на фронта с Русия и те не не можели да си позволят материалните и човешките разходи, които нахлуването в Курск би наложило“, отбелязват Джентиле и Гивънс.
Но десантът на Инчон проработил. Това позволило на войските на ООН да направят бърз пробив и да деокупират цялата територия на Южна Корея за кратко време.
Но в крайна сметка Макартър надценил таланта и късмета си. Продължавайки да тласка армията на КНДР на север, твърде самоувереният генерал пренебрегнал ясните разузнавателни данни, които показвали, че китайската армия се готви да влезе във войната на страната на Пхенян.
В края на октомври 1950 г. китайците масирано пресичат границата и атакуват войските на ООН, като им нанасят болезнено поражение. През следващите няколко месеца китайската армия прогонва американците чак до Сеул и кървавата война, която изглеждала почти спечелена, се проточила още повече от две години.
„За Украйна урокът на Макартър е: Не позволявайте на първоначалния успех на смели военни действия да породи необуздана увереност; не бъдете толкова уверени в уменията си, че да пренебрегнете възможностите и намеренията на вашия враг“, пишат анализаторите.
Битката при Курск през Втората световна война: Мотивацията на войниците винаги има значение
През лятото на 1943 г. съветските войски контролират фронтовата линия около Курск, известна като Курската дъга. На 4 юли германската армия започва смела, решителна офанзива, опитвайки се да нанесе ново съкрушително поражение на СССР. Въпреки това, след месец на ожесточени битки, германската офанзива се проваля и Червената армия започва контранастъпление.
Според Джентиле и Гивънс, една от причините германците да загубят битката е, че те воювали за разширяване на империята на Хитлер, което дава на войниците малко мотивация. Но съветските войници вярвали, че се борят за оцеляването на своя народ и държава, което е много по-мощна мотивация.
„Курк днес предлага много уроци за украинците. Въпреки смелостта на сегашното нахлуване, украинците трябва да бъдат готови да приемат обективната реалност, когато напредването на техните военни сили достигне кулминацията си. Те неизбежно ще достигнат точка, в която, ако не преминат в отбрана, независимо дали в Курск или в Украйна, рискуват да претърпят катастрофално поражение“, пишат анализаторите.
Джентиле и Гивънс също смятат, че съвременните руснаци и по-специално Владимир Путин трябва да се поучат от поражението на Германия във Втората световна война: противникът, който защитава родината си в битката за нейното съществуване, е трудно да бъде победен. Това е особено вярно, когато врагът използва смели, рисковани операции, които са последователни и подкрепени от последващи постигнати цели.
Превод и редакция: БЛИЦ
Последвайте ни
21 Коментара: